PREVRTLJIVAC
Istinita priča
LOS ANĐELES, 9. MART 1928.
Voltere, vreme je za ustajanje.
Još samo malo. - Žao mi je, za to je subotu.
Uz zid, hajde. Imam ga. Sedi, hladi ti se doručak.
To su pahuljice, i treba da budu hladne.
Dušo, stigli smo.
Evo tvojih knjiga, samo napred.
Da, ako sačekate malo dovešću vam nadzornika.
Dolazi, evo je za minut.
Ti primi ovu, ludim od nje.
Ovde nadzornik, izvolite.
Nažalost, neki ljudi prisluškuju. Što radi?
Sve je u redu? - Jeste, gospođa je imala problem sa vezom.
Kako je bilo u školi? - Učili smo o dinosaurisima.
Posvađao sam se sa Biljem Mekauskim. - Šta se dogodilo?
Udario me je. - Uzvratio si? Dobro je, to je pravilo broj jedan.
Ne započinji tuču, završi je. Zašto te je udario?
Jer sam ja njega. - Ti si ga udario prvi, zašto?
Rekao je da je tata pobegao jer me nije volio.
Otac te nije ni upoznao, kako bi mogao da te ne voli?
Zašto je otišao? - Nešto je još stiglo postom dana kada si ti rođen.
Bilo je u kutiji nešto većoj od tebe, u njoj je bila odgovornost.
Nekima je to najstrašnije na svetu.
Pobegao je zbog straha od te kutije? To je glupo. - To sam i ja mislila.
Propustio sam gdina Endija? - Bojim se da jesi, vreme je za spavanje.
Idemo u bioskop sutra? - Čujem da ima novi film Čarlija Čaplina.
i novi serijal filmova. - Šta je to?
Ne znam, zato je misteriozno.
Pretežak sam ti za nošenje? - Nikako.
Da? - Margaret je, kako si?
Žan se javila da je bolesna. - Kada? - Pre pola sata, ne mogu da nađem nikoga.
A Mona, njoj trebaju dodatni sati. - Ne možeš ti?
Obećala sam Volteru bioskop. - Samo do četiri.
Samo do četiri onda, vidimo se.
imaš sendvič i mleko u frižideru. Zamolila sam Rilejeve da svrate
za nekoliko sati. - Mogu da se brinem o sebi.
Znam da možeš, proveravaju kuću, ne tebe.
Sutra ćemo ići u bioskop i onda do Santa Monike da se prošećemo pristaništem.
Kako to zvuči?
Doći ću pre mraka. - Ne bojim se ničega.
Znam to. Budi dobar, volim te.
Šta je sa tom linijom? - Rekli su da će postaviti nekoga.
Pozovite mi stanicu da vidimo da prebacimo pozive kod njih.
Kristina, hteo sam da te stignem. Pratim tvoje izveštaje i zadivljen sam.
Kada sam predložio upošljavanje ženskih nadzornika šefovi su
bili nepoverljivi, ali si ti to uradila bolje od bilo kog muškarca.
Hvala, gdine Haris. - Ben, molim te.
Tražimo menadžera za Beverli Hils, ako te zanima posao, mogu da
napišem preporuku. - To bi bilo divno.
Možda bismo... - Možemo u ponedeljak? Hvala.
Molim vas.
Voltere? Dušo?
Voltere?
Dušo?
Voltere? Vreme je da uđeš unutra.
Suzi, videla si Voltere? - Nisam, žao mi je.
Voltere?
Broj, molim vas. - Policijsku stanicu. - Povezaću vas.
Kristina Kolins, živim u severnoj aveniji 23, zovem da prijavim
nestanak deteta. - U kakvoj ste vezi?
On mi je sin. - Koliko dugo je nestao?
Ne znam, sada sam došla sa posla. Možda je od jutros ili poslednji sat.
Proverili ste u susedstvu? - Jesam.
Možda je izgubio pojam o vremenu. - Uvek je tu kada se smrači.
Pošaljite nekoga. - Ne šaljemo jedinice pre 24 sata nestanka.
Šta? - U 99% slučajeva se dete pojavi do jutra.
Nemamo ljudstva da jurimo svako dete koje pobegne sa prijateljima.
Volter to ne bi uradio. - Uz sve poštovanje, svaki roditelj kaže isto.
Molim vas. - Ne mogu ništa, upisaću vam ime, ali to je sve do jutra.
Sigurno će se pojaviti do jutra. Uvek je tako.
Misli nam idu gđi Kristini Kolins čiji je sin nestao pre skoro dve nedelje.
Iako nije član našeg zajedno molimo se za nju kao i svakog dana.
Na radiju i u novinama se govori da policija daje sve od sebe
da spoji majku i dete i uveren sam da je to istina, ali s obzirom na
to da je to najnasilnija, najkorumpiranija i najnestručnija policija sa ove strane
planina nisam uveren da je to ispravno.
Svakog dana se tela pojavljuju pod nadzorom šerifa Džejmsa Dejvisa
i njegove jedinice. Svakog dana su potrebe poštenih građana
na drugom mestu ispod pohlepe i lične dobiti. Svakog dana, ovaj
grad tone dublje u zastrašivanje i korupciju.
Nekada grad anđela, L.A. je postao mesto gde su naši zaštitinici
postali naši nasilnici gde je biti zakon biti iznad zakona.
Razumem, hvala, zvaću za nekoliko nedelja.
Odelenje nestalih osoba? Ovde Kristina Kolins, zovem
da pitam da li ste pronašli neko izgubljeno dete koje odgovara
opisu Voltera Kolinsa.
Nazovite, ja ću zvati za nedelju dana. Hvala.
DEKALBE, ILINOIS 20. JUL 1928.
Dva dolara.
Ostavio sam novčanik kod kuće. Mogu li da ti dugujem?
Nema crte, plati ili zovem policiju. Dosta mi je ovakvih propalica.
Ne pokušavam da te prevarim, ostavio sam novčanik kod kuće.
Otići ću po njega, za 10 minuta najviše.
On je šteta? - Nema bolje od rođenog krvi i mesa.
Ostani ovde, vratiću se. - Ali...
Ne pravi nevolje, ostani ovde, idem po novčanik.
Deset minuta i zovem policiju.
Do đavola.
Broj. - Ovde Harv iz restorana, pozovi mi šerifa.
Hvala.
Gđo Kolins, ja sam kapetan J. J. Džons, odsek za maloletnike.
Moj kabinet nadgleda sve slučajeve bežanja i nestanka dece,
uključujući i vašeg sina. Živ je.
Pokupila ga je lokalna policija u La Kalbu pre dva dana.
Bio je u društvu neke lutalice, izdali smo poternicu, ali je siguran.
Hvala vam.
Ima toliko štampe. - Imate priču sa sretnim krajem, ljudi to vole.
Bolje da krenemo, voz ulazi u stanicu.
Hvala, ljudi, imaću izjavu za nekoliko minuta, ali je sada važno da
spojimo ovu damu sa njenim sinom pa nas ispričajte.
Upoznajte šefa policije Džejmsa E. Dejvisa.
Drago mi je. - Nemamo mnogo lepe pažnje od štampe ovih dana.
Dobro je biti ovde sa lepom pričom. Mislim da smo bili dobri prema vama.
Nisam mogla da prijavim nestanak 24 sata, i mislim da je to bilo...
Tehnika je po strani.
Odlično. - Dobro je.
Nemojte se ustručavati da to kažete novinai.
Žene... Sačekaj malo.
Pomerite se.
Zar nećete? - To nije moj sin.
Šta? Kako to mislite? - To nije moj sin.
Sigurno grešite. - Ne grešim.
Imao je pet užasnih meseci, smršavio je, promenio se.
Poznala bih svog sina. - Samo kažem da ste u soku, a on se promenio.
Kako ti je ime? -Volter Kolins.
To je često ime. - Gde živiš?
U 210 Avenija 23, L. A. Kalifornia. To je moja mamica.
Saslušajte me, razumem da ste nesigurni, to je očekivano.
Momci se u ovom dobu brzo mijenjaju.
Nema sumnje da ovo nije vas sin. - To nije Volter.
Nije onakav kakvim ga pamtite i zato je važno da ga odvedete
kući na osnovu pretpostavke. - Na osnovu pretpostavke?
Kada bude u svom poznatom okruženju i povratite se od soka,
uvidećete da je ovo vaš Volter, obećavam vam da je ovo vaš sin.
Ako budete imali nekih problema, razgovarati ćete sa mnom.
Srediću to, dajem vam svoju reč. Nema kuda da ode.
Molim vas.
Možda ne razmišljam ispravno, u redu. - Tako je.
Hvala vam. Okrenite se.
Što ste pomislili kada ste ga ugledali? - Teško je objasniti.
Bila je u soku, nije ga prepoznala što je prirodno.
Kako se osećaš, sinko, dobro je biti kod kuće? - Divno je.
Policija L.A. Je zahvalna na svem poslu koju je uradilo šerifovo odeljenje
i što je omogućilo ovo srećno povezivanje.
Policija je posvećena usluzi građanima uvek.
Možemo li sliku sa majkom i sinom, kapetane? - Svakako.
Stisnite se.
Dobar je sendvič? Želiš još mleka? - Ne.
Ne, hvala. - Ne, hvala.
Prljav si od voza, treba da se okupaš.
Pidžama je na krevetu.
Dobro si? - Pao sam, glupa kada.
Obrezan si.
lzlazi.
Poslednji put kada sam merila Voltera, svog sina je bio viši od tebe sada.
Ko si ti i što radiš ovde?
Ko si ti?
On nije moj sin. Ne znam zašto on govori da jeste, ali došlo je do greške.
Rekli smo da ćemo dati vremena da se prilagodi.
Niži je 4 cm. Izmerila sam ga. - Možda vam ne valjaju mere.
Siguran sam da postoji obašnjenje. - Obrezan je, a Volter nije.
Vas sin je bio nestao pet meseci, u društvu nepoznate lutalice.
Ko zna što mu je učinila tako poremećena ličnost. Možda ga je obrezala.
Mogla je... - Da ga smanji?
Zašto me ne slušate? - Slušam, razumem vas, promenio se.
Oboje ste doživeli užasno iskustvo i zato vam treba vaša ljubav i podrška.
On nije moj sin. - Zašto radite ovo?
Delovali ste sposobno da se starate o njemu, plaćeni ste dovoljno,
ne razumem zašto bežite od majčinske odgovornosti.
Ne bežim ni od čega, najmanja odgovornost je što se brinem za tog
dečaka sada jer sam mu ja sve. Brinem se da prestajete da tražite mog sina.
Zašto da tražimo nekoga koga smo već pronašli.
Zato što ga niste našli. - Potvrđen mu je identitet
od strane najboljih umova identifikacije dece, znaju šta rade.
A ja ne znam?
Žao mi je, cenim sve što ste učinili. Ne želim da uzrokujem nevolje.
Došlo je do greške i pomognite mi da je ispravim da mogu da nađem sina
pre nego što bude prekasno, molim vas.
Neću vam više smetati. Žao mi je.
Da, kapetane? - Saro, pozovi Dr. Tara.
Dr. Earl Tar, poslao me je kapetan, s vremena na vreme radim sa njim.
Mogu da uđem? - Hvala, mislila sam da mi niko ne veruje.
Sada sam tu, ispravićemo sve. Gde je dečak?
Evo ga, zgodni mladić. Ima vaše oči i malo nos.
Vrlo je dobar s obzirom na sve. - Mislila sam da ste došli da pomognete.
Jesam, kapetan je rekao da se dečko promenio.
Tražio je da dođem da vas uverim da treba da imate majčinsku brigu.
Ona nije za njega jer nije moj sin.
Takve izjave će teško pomoći samopoštovanju dečaka.
Kapetan je spominjao promenu visine? - Dođite.
Stani uz zid.
Kraći je 4 cm.
Znamo da trauma može uticati na rast deteta.
Kičma mu se moguće smanjila zbog stresa, nije često, ali je moguće.
A obrezivanje? - Verovatno je otmičar to smatrao ispravnim.
To je ipak higijenski, sigurno je bio traumatično.
Potisnuo je sećanje.
Postoji savršeno jasno medicinsko objašnjenje. Ali vi treba da pitate.
Zar ja ne bi trebalo da znam da li je on moj sin? Majka sam.
Znači da niste obektivni. Gledate u dečka koji se promenio.
To nije isti dečak, kao što nije isti čovek koji ode u rat i vrati se.
Majčinsko srce vođeno emocijama i intuicijom odbija te promene.
insistira da ovo nije vaš sin, ali to ne menja činjenice.
Staviću svoju teoriju na test obektivnosti, možete li vi?
Ovo je nečuveno. - Smirite se i slušajte me.
Saslušajte me, ovaj tzv. doktor me je prošetao po susedstvu
kao neku ludu majku koja ne poznaje svog sina. - I što je pronašao?
Ono što je očekivao, ono što ste mu rekli.
Ne treba da se stidite toga. - Nije to problem, nego da
gubite vreme kada treba da tražite mog sina. - Izveštaj je konačan.
Onda želim da vidim izveštaj da bih mogla da ga osporim pre nego
što ode u Nju Orleans. - U redu.
Prijatan dan.
Ići ćemo sutra? - Da.
Laku noć, mamice. - Prestani da govoriš to.
Prestani da govoriš to.
Nisam tvoja majka. Želim svog sina nazad.
Ti nisi moj sin. Želim svog sina. Proklet bio.
Pogrešila sam što sam vikala na tebe, ti si samo dete i mislim da ne znaš
što radiš, ali shvati da je moj sin moj život. On je sve što imam.
Ma što policija mislila i svet, ti i ja oboje znamo istinu.
Oboje znamo da nisi Volter, samo treba da im kažeš to da
bi mogli da nađu mog sina, molim te.
Razgovaraćemo sutra.
Da? - Gđa Kristina Kolins? - Da.
Ja sam Gastav Brigleb, ja sam sveštenik u crkvi Sv. Pola Prezbeterijana.
Slušala sam vaše emitovanje, hvala vam.
Pročitali ste "Times" jutros? - Ne.
Možda bi trebalo i da dođete ovde na doručak za sat vremena, treba
da se sretnemo. - Halo?
Misteriozan slučaj. Po zahtevu policije L. A. Dr. Earl V. Tar,
specijalista za decu je pregledao Voltera Kolinsa da utvrdi
gubitak težine, i zbunjeno ponašanje primećeno od povratka dečaka majci.
Divna frazeologija, primetite da piše povratka dečaka majci,
a ne piše da ste jasno njegova majka ali da ste odgovorni za to.
A policija se brine za dečaka dok je kod vas, probajte jaja, dobra su.
Nakon temeljnog pregleda dečaka doktor je rekao da s vremenom
će sve reći kada se povrati, ali dok je lucidan i to je ovde mana.
Nisam našao da osporim ono što je našla policija.
Zašto rade ovo? - Da izbegnu da su načinili grešku vrativši pogrešnog dečaka.
Svako sa pola mozga bi prozreo to, a to nažalost isključuje polovinu čitatelja.
Moja misija je da obelodanim poslove policije za koje bi voleli da niko ne zna.
Nasilje, zlostavljanje, ubistvo, korupcija i zastrašivanje.
Kada je Dejvis preuzeo vodstvo pre dve godine je rekao...
Borićemo se protiv pljačkaša na ulicama, želim da budu mrtvi, ne živi.
Ukoriću svakog policajca koji pokaže i najmanju milost prema kriminalcu.
To je dalo odobrenje 50 najnasilinijih policajaca da pucaju na koga žele.
Nazvao ih je jedinicom za oružje. Nema advokata, nema suđenja,
pitanja, suspenzija, nema istraga, samo gomilanja leševa.
Tijela u mrtvačnici, u bolnicama, pored puta i to ne zato što je
policija želela da izbriše zločin. Već da izbrišu konkurenciju.
Polovina policije je bila u kocki, prostituciji.
Kada ljudima date slobodu, uradiće isto što i Adam i Eva u raju.
Policija ne tolerira neposlušnost, proturečje ili sramotu.
A vi ste u poziciji da ih osramotite, a to im se ne dopada.
Učiniće sve što mogu da vas diskreditiraju. Video sam da se to događa previše.
Zato sam želeo da se upoznamo, da bih vas obavestio u što se upuštate
i da vam pomognem da se borite ako to izaberete.
Cenim sve što ste rekli i što radite, ali ja samo želim svog sina.
Mnogi su žrtvovani, vaš sin ne bi bio prvi, ali ako napravite kako
treba, možda bi bio poslednji.
Trebalo je da popunimo dve šupljine. Borio se, ali sam ga sredio.
I? - Prednji zubi vašeg sina su bili razdvojeni komadom mesa.
Ovaj dečko to nema.
Može li to da se promeni s vremenom, jer će to reći.
Nekada je moguće, ali tkivo među Volterovim zubima to sprečava.
To se ne može dogoditi bez operacije sklanjanja tkiva, a on to nije imao.
Da li biste napisali to službeno? - Oprostite na rečniku, ali vraga, da.
Izgleda da anestezija prestaje da deluje.
Ali ću prvo napisati pismo, dajući vremena momku da razmisli.
Mnogo se promenio. Znaš li ko sam? - Učiteljica ste.
Ali i one imaju imena, koje je moje? - Znam vas, ali ga se ne sećam.
Gđa Foks, sada sedi.
Rekla sam da sedneš na svoje mesto, sedeo si tamo preko godinu dana.
Gđo Kolins, ako je to vaš sin, ja sam kraljica Elizabeta.
Ne samo da ću napisati, neko ću to svedoćiti na sudu ili samom
predsedniku ako treba. - Hvala.
Vidimo se večeras na emitiranju. Srećno.
Dobar dan, ja sam Kristina Kolins.
10. Marta moj devetogodišnji sin Volter Kolins je nestao.
Petomesečna istraga je odvela do dečaka koji je došao iz DeKalba.
Svima su rekli da je on moj sin. On nije moj sin.
Policija je pogrešila i to je razlog za ovu transformaciju.
Učiteljica i lečnici su potvrdili da on nije moj sin, sada ću kopirati
te izveštaje i daću vam ih sutra.
Policiji sam dala priliku da prizna svoju grešku i da obnovi potragu za mojim sinom.
Posto su to odbili, moram da obavim slučaj javno.
Nadam se da će ih ovo uveriti da završe započeto i da mi vrate sina.
Hvala vam mnogo.
Moreli, nađi Kolinsovu i dovedi je. i to pozadi.
Ovuda, gospođo.
Zašto idemo pozadi? - Kapetanova zapovedi, da izbegnemo novinare.
Sedite, kapetan će doći.
Da li je neko primio poziv iz Kanade?
Neki maloletnik je na rancu nelegalno, želiš to? - Uzeću, ionako nema ništa bolje.
Gđo Kolins, ostavite dečaka, ona će se brinuti za njega.
Sedite, pravite nam nevolje. Postaje sramota za celu policiju.
To mi nije bila namera. - Samo ste rekli štampi da ne razlikujemo
dečake. Mesecima radimo na vašem slučaju, uživate praveći budale od nas.
Naravno da ne. Želim da nađete mog sina.
Problem je da odbijate majčinsku odgovornosti. - Šta?
Uživali ste u slobodi, da ne brinete o sinu, da radite što želite.
Ali mi smo ga našli i sada vam je on smetnja, zato ste zakuvali ovo.
Da naterate državu da ga odgaja za vas, zar ne? - Nije tačno.
Čak i dečak govori da je on vaš sin, zašto bi to rekao?
Ne znam, ali znam da laže. - Možda i jeste, ali je tako rođen.
Oboje ste lažovi i stvarate nevolje i ne bi trebalo da hodate ulicama.
Ili znate da lažete ili niste sposobni da znate da li lažete.
Šta je od ta dva? Neodgovorna ste majka ili se pravite ludom?
Neću slušati ovo. - Želite stručnjake, imam ih i ja.
Gđo Kolins, još uvek insistirate da onaj dečak nije vaš sin? - Da.
Povredićete se. - Ne možete ovo.
Pritovorenik ste mentalne bolnice Los Anđelesa.
Šta?
Optužena tvrdi da su je prevarili policija i ostali i da smo joj da li
dečaka i pokušali da je nateramo da je on njen sin. Vodite je.
Gđa Kolins nam je poznata od 10. Marta kada je prijavila nestanak
svog devetogisnjeg sina Voltera. Dečak je nađen u putu.
Od njegovog povratka se zalila da još nije tu i tražila je da ga nađemo.
Pati od paranoje, samoobmanjivanja i bežanja od stvarnosti.
Možda je pretnja za sebe i druge. Preporučujemo da se
stavi u mentalnu ustanovu dok se ne povrati.
Ime? - Kristine Kolins.
Zaduženi policajac? - J. J. Džons.
Policija želi da me kazni jer... - Smirite se da vas ne stavim u košulju.
Želite to? - Ne.
Ponašajte se dobro, idite u dvanaesticu.
Bože...
Raširi noge. - Šta?
Šire.
Unutra, ovo je tvoja soba, doktor je otišao, videćete ujutro.
Mogu li da razgovaram sa nekim? - Žao mi je.
Ovo je moja soba.
Mogu da nazovem nekoga? - Nisu dopuštene novine, radio, knjige
ili oštri predmeti, to je za vaše dobro.
Ovo je moja soba.
Moja soba. Moja soba.
Rekli su da je moja soba.
Imate problema? - Pregrejao se. Biće dobro.
Tražim ranč Nortkotovih.
Skoro ste stigli, pratite ovaj put zapadno oko kilometar i skrenite
desno i idite i dovešće vas do njega. Događa se nešto tamo?
Rešavam samo neki maloljetnički problem. Hvala na pomoći.
Ima li koga?
Hej. Dođi ovamo.
Policija je, imam nalog za maloletnika Klarka, otvorite vrata i sklonite se.
Stani.
Prekini inače ću te nabiti uz pod.
Hajde.
Šta je s tobom, dete? Znaš da je napad na policajca protivzakonit?
Kakve veze ima.
Vraćam te u Kanadu, nije kraj sveta. - Šta?
Ne možeš da ostaneš u SAD koliko želiš.
Nema ni reči od Kolinsove. - Nismo je čuli.
Idi do njene kuće i vidi da li je dobro, ako nije tamo pitaj komšije.
Ovde sveštenik Gastav Brigleb, širimo Božju reč na radiju KGF.
Nadao sam se gostu večeras, ali izgleda da je zauzeta i kako ne može
da bude ovde da bi vam rekla ono što je popodne rekla novina
ja ću prenijeti najbolje što mogu.
Reći ću vam šta se dogodilo i nastaviću da vam govorim svake
večeri dok neko ne učini nešto povodom toga.
Treba mi karta za Kanadu, šta god ide večeras.
Večeras nemam ništa tako daleko, najbolje je voz za Sijetl.
Tamo možete lokalno ili preko granice. - U jednom pravcu.
15$.
Hvala. Srećan put.
Doručak je za pola sata.
Treba da razgovaram sa doktorom. - Boravak je niz hodnik,
doktor će vas pozvati kada bude spreman.
Treba da jedeš, to je normalno, radi sve što možeš da
izgledaš tako. To je jedina šansa.
Zovem se Kerol Dekster, a ti? - Kristina Kolins.
Pojedi sve, znam da je teško, ali pokušaj.
Govore da si ovde u 12-ici zbog policije.
Osoblje onda smatra da je to zbog dobrog razloga.
Nema ga, potpuno sam normalna, i objasniću im.
Što deluješ normalnije to deluješ luđe, ako se smeješ previše
obmanjuješ se, ideš u histeriju. Ako se ne smeješ onda si depresivna.
Ako si neutralna onda si emotivno osakaćena.
Mnogo si razmišljala o tome. - Ti si 12-ica kao i ja.
Ovde smo iz istih razloga, zeznule smo policiju.
Ona tamo se usprotivila panduru koji je tukao.
Kada je pokušala nekome nešto da kaže on je doveo ovamo.
Policija joj je prebila brata, slomili su mu obije ruke, kada je htela da
kaže novinama...
A ti? - Radila sam noću.
U centru i jedan klent me je udarao, nije hteo da stane, pa sam se zalila,
ispostavilo se da je policajac. Sljedeće šta se dogodilo, strpali su me ovde.
Ne mogu to. - Šališ se, svi znaju da su žene slabe.
Sa emocijama i logikom, u glavi nemaju ništa.
Ako nekada kažu nešto neodgovarajuće, oni polude.
Ako smo nenormalne, niko ne mora da nas sluša.
Da li ćeš verovati luđaci koja hoće da uništi integritet policije ili policajcu.
Kada nas ovde ubace moramo da naučimo da ućutimo i da budemo
dobre ili ne idemo kući. Ili odemo onako kući.
Prekini. Molim te.
Klark? Senford Klark? - Ovde.
Stigli su papiri, bićeš deportiran u Kanadu prekosutra.
Tamošnja policija će odlučiti što će sa tobom, nadam se da te je boravak
ovde uverio da ne prelaziš granicu nelegalno u budućnosti.
Sačekajte, razgovarao bih sa policajcem koji me je doveo.
Sigurno ima važnija posla. - Molim vas, važno je.
Kristina Kolins? - Dr. Džonathan Stil, sedite, molim vas.
Nadam se da vam je prijatno ovde. - Da.
Zna da bude teško u početku. - Jeste, ali dovoljno prijatno.
Analizirali su vam krv. - Rekli su da provere sifilis jer uteče na um.
Ko vas je uznemirio? - Rekli su da je to standardna procedura.
Moramo da proverimo sve. - Za neke ljude je to neprijatno, ali razumem.
Po dosijeu, verujete da je policija podmetnula lažnog dečaka kao vašeg sina.
On nije moj sin, moj sin je nestao. - Čudno jer ovde je slika
sa stanice kako dočekujete sina.
To ste vi na slici? - Jesam.
Prvo vam je bio sin, a sada nije? To se događa da se ljudi menjaju.
stanicu nešto drugo. - Ljudi se ne menjaju.
Mislite da se ljudi ne menjaju? - Nisam to...
Policija ne želi da vas goni, tu je da vas zaštiti. - Jeste.
Čudno, jer kada ste primljeni rekli ste glavnoj sestri da je policija
uradila zaveru namerno da vas kazni i da je osoblje isto ili menjajte priču?
Često imate nevolje da razlikujete stvarnost od mašste?
Oprostite što vas dovodim po ovakvom vremenu, ali je dečak uporan.
Lije kao iz kabla napolju, bolje da vredi.
Ponovo ti.
Ovo nije lako. - Ni meni da dolazim po ovakvom vremenu.
Moj rođak je Nortkot, on je vlasnik ranca na kom ste me našli.
Rekao je da mogu da živim tamo i da pazim na mesto dok nije tu.
Da mogu da ostanem koliko želim. Mislio sam da mogu i da odem.
Držao te je kao zatvorenika?
Bio si slobodan kao ptica kada sam došao, mogao si da odeš kad hoćeš.
Ovo je neka priča koja pokriva zašto si bio nelegalno u zemlji?
Nije tako. - Nemam vremena za ovo.
Rekao je... - Šta je rekao?
Da će me ubiti ako pokušam da odem. Ne shvatate kakav je.
Na što me je terao da radim.
Počni od početka onda. Na šta te je terao?
Da ubijamo decu, nisam hteo, kunem se.
Tjerao me je, rekao je da će ubiti i mene ako mu ne pomognem.
Pomognite mi, bojim se.
Koja deca, o čemu govoriš? - Nisam im znao imena.
Koliko dece? - Oko dvadeset.
Lažeš? - Istina je, kunem se.
Ubio si dvadeset dece? - Tako nešto, prestao sam da brojim.
Jedno ili dvoje su pobegli.
Niko ne ubija dvadesetoro dece. - Mi jesmo.
Kako? - Uglavnom bismo po jedno ili dvoje, nekada i troje.
Uvek je znao kada se spremamo da odemo, proveravao bi kola.
Gume, motor, kao da se bojao da će se pokvariti i da ćemo biti uhvaćeni.
Uvek bismo otišli u drugom pravcu, nikada ne bi bili u istom delu grada.
Nekada bismo se vozili satima dok ne bismo našli nekoga.
Tražimo te kao ludi.
Tvoji su doživeli nesreću, poslali su nas da te nađemo.
Gadno su povređeni, policija ih je odvela u bolnicu, ali nisu imali
vremena da te nađu pa smo rekli da ćemo mi. Hajde sada. Ulazi.
Idemo u bolnicu da vidiš svoje roditelje.
Mnoga deca bi ušla u auto sa nepoznatim.
Kada imaš dete unutra, sve je bilo lakše.
Mislili su da će biti sigurni kad bi videli mene.
Svaki put kada bi ušao u kamionet, želeo sam da umrem.
Zatvorili bismo ih u kokošinjac, čim bismo se vratili na ranč.
Gladan si? Pazi na vrata.
Šta je bilo, neću te povrediti. Dođi ovamo.
Nekada bi ih odmah uradio. Drugima bi čekao, uzeo još nekoliko
da ih ima četvoro, petoro.
Pazi na vrata.
Jedno ili dva bi ostalo živo. Tražio je da ih dokrajčim
ili će on mene i ja jesam, ubio sam ih.
Pogledaj me, da li bi mogao da prepoznaš tu decu kada bi ih video ponovo?
Ne znam, možda. - Imam bazu podataka.
Pregledaj ih.
Ako vidiš nekoga koga prepoznaješ stavi na sto.
Žao mi je.
Čoveče... - Nisam hteo, naterao me je.
Volter Kolins, godina 9, Los Anđeles.
Ovaj? Pogledaj me. Siguran si?
Siguran sam.
Isuse. - Bože...
Kučkin sine...
Ali laže, da li si omekšao. - Dvadeset dece.
lzigrava te, zna da je u nevolji pa je izmislio nešto kako je
nateran da ostane u zemlji. - Ne mislim da je tako.
Niste ga videli, prestravljen je. - Sećaš se da smo našli Kolinsa.
Nisi čitao novine?
Saslušajte me. - Oprostite, ponovo je došao.
Ko? - Prečasni Briglib, raspituje se za Kristinu Kolins.
Recite mu da se skloni ili ću ga uhvatiti za remećenje mira.
Pokušala sam kaže da neće da ode ni on ni njegovi prijatelji.
Šta, do đavola?
Isuse. - Kapetane?
Ibara, dolazi ovamo.
Policija zahteva da se sve sumnje na ubistvo moraju istražiti.
Ovo su deca. - Dužnost je ono što ja kažem.
Zapovedam ti da dođeš ovamo sa tim klincem.
Ne razgovaraš ni sa kim i dovodiš mi klinca. Ni sa kim.
Kapetan Džons, što ste uradili sa Kristinom Kolins i ne pokušavajte
da lažete jer je nekoliko sused videlo kako je odvoze policijska kola.
Gđa Kolins je u pritvoru usled nervnog sloma.
Šta? - Dobiva najbolje lečenje i to bi bilo sve.
Sledeći. - Napred na lekove.
Za šta? - Pomoći će ti da se opustiš.
Ne želim. - Recite mi šta je to. Dr Stil.
Ne želim da pijem ništa, nije mi ništa.
Nije ti ništa. - Nije.
Dobro si. - Jesam.
Onda potpiši ovo. Time ćeš reći da si pogrešila kada si rekla
da vraćeni dečak nije tvoj sin i navodi da je policija bila u pravu
što te je poslala na motrenje i oslobađa ih odgovornosti.
Potpišite. - Neću potpisati to.
Onda ti se stanje nije poboljšalo. Potpiši i možeš otići ujutro.
Moj sin je još uvek nestao. - Postali ste uznemireni.
i jesam. Neću potpisati jer to nije moj sin.
Osiguranje, pacijentkinja histeriše, dajte joj sedative.
Ne!!!
Otvori usta.
Skloni se odavde, ne mešajte se.
Ne misliš da si u dovoljnoj nevolji sa zakonom jer si kurva.
Znaš šta to znači, soba 18. - Ne. Prekinite.
Hajde, klinac.
Oprostite, ja ću preuzeti odavde, treba nam ispitivanju.
Nije trebalo da uradiš to. - Želela sam to.
Bio je dobar osećaj.
Izgubila sam dve bebe, od nadri lekara.
Moj izbor. Nikada nisam mogla da se borim.
Ti imaš, nemoj da staneš. - Neću.
Jebeš ih i konje kojima su dojahali. - To nije baš rečnik za damu.
Sada je to baš pravi rečnik.
Kada nemaš što da izgubiš. - Ne bi trebalo da budeš ovde!
Proverite kuću, ja ću u štalu.
Sve je čisto. - I ovde. - Daj mi lopatu.
Idemo.
Pokazaćeš mi.
Hajde.
To je to? Siguran si? - Jesam.
Kopaj.
Ti si ih zakopao, sad ih otkopaj. Čuo si me, kopaj.
Bože...
Prijavi, neka dođu veštaci i svaki policajac u radijusu od 30 km.
lzdaj poternicu na Gordona Stjuarta Norkota, informacije su u mojim kolima.
Prestani, sinko.
Sada možeš da prestaneš, gotovo je. Mi ćemo odavde.
Gotovo je.
U redu je, sve je gotovo.
Dvanaestica. Privatnost, molim.
Odbijaš lekove vidim. Šest dana bez napretka, možda ćemo
morati da pređemo na agresivniju terapiju osim ako ne želite
da dokažete da vam je bolje potpisavši ovo.
Jebite se i vi i konj na kojim ste dojahali. - Soba 18.
Želim da sada razgovaram sa nekim glavnim.
Molim vas. - Ko je glavni?
Otvori. - Ja sam glavni lekar.
Vi ste zatvorili Kristinu Kolins? - Ne razgovaramo o slučajevima.
Hoćete, pročitajte ovo.
Prekinite.
Gđo Kolins, poslednji put, jeste li spremni da potpišete ono pismo?
Nisam.
Slobodni ste da idete.
Šta? - Odeća vam je u susednoj sobi, presvucite se tamo.
U susednoj sobi? - Tako je, pobrinite se za to.
NAĐENA UBIJENA DECA - Isuse.
Sestro, želim da vidim sve dokumente o Kristini Kolins i to odmah.
Razumete? Hoću da vidim svaki papir Kada izlazi?
Najveći zločin u istoriji L.A. Dečak Kolins se smatra mrtvim.
Gđo Kolins... Tako mi je žao.
Vaše vođenje slučaja Kolins je izložilo ovaj odsek javnom podsmehu.
Postoji mogućnost civilnog proganjanja. - Niko nije mogao znati za taj ranč.
Ni mi, ni šerif, ni maršal.
Još uvek nisam uveren da je njen dečak među žrtvama.
Niste? - Ima još četiri slike nestalih dečaka koji dosta lice na njega.
Klark je možda pogrešio. - Možda, što postavlja očigledno, koga briga.
Gradonačelnik želi da ovo nestane, i ja.
To ćete učiniti prestankom insistiranja da Volter Kolins nije među onim
dečacima ubijenim na tom rancu. Ako dečak koga ste vratili nije
Volter Kolins i nije mrtav, gde je onda? Ljudi će se pitati
zašto ga nismo našli, zašto ne radimo svoj posao.
Ako on jeste među tim jadnim dečacima, onda se prekida pitanje.
To će biti sramota sa kojom ćete morati da živite.
Bolje manja neugodnost, nego gorući problem. Zar ne? - Da, gospodine.
Dečaka nema gotovo godinu dana, ako bi ga našli, to bi se dogodilo do sada.
Nebitno da li je na ranču ili ne verovatno jeste mrtav negde.
Njegova majka bolje da prihvati to sada nego kasnije, zar ne?
Da, gospodine - Dobro, to bi bilo sve, kapetane.
Reci da si jedan od njih i gotovi smo.
Olakšaćeš sebi na suđenju.
Nisam uradio ništa, nisam ni bio ovde.
Pretvarajući da si Volter Kolins pojavljuješ se u istrazi.
Možeš da postaneš saučesnik. Zatvor je gori od popravnog doma
ili sirotišta. Mnogo je gore. - Ne možete to, ja sam dete.
Kao i Klark, ima 15, ali ide u zatvor. Sve ubice idu u zatvor, to se zna.
Vodite ga odavde, nije u mojim rukama. - Ne želim da idem u zatvor.
Dokaži mi to.
Znao sam da u L.A. Prave filmove. Mislio sam ako upoznam
Talmeksa, možda me pusti da jašem konja. Ime mu je Toni.
Jeste li znali to?
Kako ste? - Dobro.
Policija ima kola, čekaju da vide šta ćete dalje. - Idem kući.
A onda? - Razmišljala sam što su uradili onim ženama i u vezi sa Volterom.
Uvek sam govorila da se ne započinje borba nego završava.
Nisam započela ovu, ali ću je završiti.
Gđo Kolins, vaš dosije je sada zatvoren.
Mislim da policija neće oklevati da vas pojuri, upozoriću vas,
da će se to promeniti, ako se budu smatrali ugroženim. Vrlo brzo.
Šta će da mi učine sada?
Nemaju ništa.
Idem kući.
VANKUVER, KANADA 20. SEPTEMBAR 1928.
Zdravo, sestro. - Gordone, nisam znala da si se vratio u grad.
Došao sam pre neki dan, hteo sam da te iznenadim, to je u redu?
Uđi. - Gde mi je nećaka?
Otišla je u grad, vratiće se večeras, Bob je ovde.
Mogu da pitam da ostanem nekoliko dana.
Mogu u kupatilo, duga vožnja, treba mi tuš. - Svakako.
To je on? Idi pored, ja ću pozvati policiju, požuri.
Gore je. - Idemo sa druge strane.
Gđo Kolins, upoznajte mog prijatelja gdina Hana.
Moje saučešće. - Možemo li da uđemo?
Cenim što se trudite da nađete ostatke mog sina.
Nije lakše, ja sam izgubio kćer pre pet godina, ne prođe ni dan
da ne pomislim da treba da spomenem to Klodin i onda se setim da nije tu.
Sedite molim vas.
Celo jutro sam na telefonu sa sekretarom komisije policije.
Kažu da mi neće dati da svedočim, da to nije potrebno.
lzvori mi kažu da će reći da Džons i policija nisu pogrešili i
da je krivica na detetu i na vama što ste bili naporni i što ste
ih naterali da vas zatvore radi vaše sigurnosti.
Moraću da unajmim advokata, podnesem građansku tužbu.
Obratio sam se najboljem advokatu, koji je tužio grad četiri puta i pobedio.
Na žalost, ne možemo da priuštimo da ga unajmimo.
Zato ovo radim besplatno. Biće mi čast da branim vašu čast.
U toku svoje karijere nisam video nekoga da se bori tako vi u ime pravde.
Hvala vam.
Da, izvolite. - Ja sam S. S. Han i imam sudski nalog za puštanje
svih žena koje se drže u ovoj instituciji pod šifrom 12 i imam upitnik
za razloge njihovog zadržavanja. - Žao mi je, ali glavni doktor...
Ili ćete pustiti ljude po tom nalogu ili ćete se vi naći iza rešetaka.
i to bez ključa.
Ne mogu da odobrim... - Sklonite se.
Imate li komentara na hapšenje? - Dobro sam, na odmoru sam.
Bilo je baš lepo, policija me baš zabavlja.
Kako ste izbegavali hapšenje? - Pa i nisam, zar ne?
Nisam znao da me iko i traži do nedavno. Na prtljagu su mi inicijali.
Znali ste zašto vas traži policija? - Bila bi dobra ideja da se ne mešam.
Imate li nešto da poručite roditeljima čiju ste decu ubili? - Bez komentara.
Neočekivano. - I ovo je.
Tužbe, zahtevi za otpuštanja, ispitivanja sve od Hana i njegovog
novog klijenta Kristinu Kolins. Ne morate da ih gledate
detaljno, uskoro stiže i vaš primerak.
Gradsko veće će se odmah pozabaviti ovim. - Do đavola.
Mislio sam da će sve nestati. Ovo je godina izbora, ne mogu ovo.
Nestaće, naredio sam kapetanu da se pozabavi time.
Mislim da to neće biti dovoljno. Kada bismo ga sklonili na neko
vreme, možda bi pomoglo da se smire stvari dok se ne završe saslušanja.
Šta se događa? - Najveći protest.
Zbog one Kolins.
Bože...
Policija; SRAMOTA GRADA
Čudni su putevi Gospodnji.
Sram vas bilo.
Dame i gospodo, u ovim odajama se okupilo više ljudi nego ikada zato
vas molim da se uzdržite od demonstracija.
Ovde smo jer želimo da znamo istinu o slučaju i kada bismo
saslušali sve, sedićemo tedan dana.
Gdine Torp, ne vidim predstavnike policije. - Ima li ih?
Da li je šef Dejvis ovde, kapetan Džons?
Treba nešto da vidite.
Policija je odlučila da je najbolje da skloni da bi izbegli haos koji je preko puta.
Gđo Kolins, ja sam Li En Klaj, ovo je moj muž.
Htela sam da vam izjavim saučešće. Bilo je dovoljno loše kroz što smo
mi prošli čekajući da čujemo nešto o našem sinu Dejvidu je bilo dovoljno
loše i sada ovo, ali za ono što je policija uradila vama nema opravdanja.
Ustanite svi.
Sedite, molim vas.
Video sam vas u novinama, baš imate hrabrosti da se tako
suprotstavite policiji.
Optuženi neka ustane.
Gordone Stjuart Nortkot optuženi ste po tri tačke ubistva prvog stepena
sa 17 dodatnih od strane javnog tužitelja. Kako se izjašnjavate?
Nisam kriv. - Sedite.
Neće biti određena kaucija. Sud će sutra saslusati uvodne reči.
Nestanak Voltera Kolinsa je prijavljen 10.03.1928.
Onda smo sproveli potragu i u putu smo primili dojavu da
je pronađen dečak koji odgovara njegovom opisu.
Tokom ispitivanja je priznao da je Volter Kolins i onda smo uredili
da bude vraćen u Kaliforniu.
A kada vam je gđa Kolins rekla da on nije njen sin?
Poricala je njegov identitet usprkos svim dokazima koji su ukazivali na to.
Ali se ispostavilo da je bila u pravu.
Šta vas je navelo da je pošaljete na psihološku procenu?
Tokom tog perioda se ponašala čudno. Bila je često hladnokrvna.
Zbog njenog poremećenog ponašanja sam je prijavio na motrenje.
Tek tako, pucnete prstima i nevina žena je bačena u ludnicu?
Nije bačena. - Svaka porodica je ugrožena kada kapetan može
da pozove ženu u u redu i pet minuta kasnije je zatvori u ludnicu.
Nije bila zatvorena.
Šta ste rekli? - Nije bila zatvorena, nego otpraćena.
Otpraćena, bačena, nije bitan glagol. Bitno je da je njeno
zatvaranje bilo naređeno bez naloga.
Držim kopiju dokaza o uračunljivosti koja je izdana. Ko je potpisao?
Ja sam.
Znači, žena je zatvorena u ludnicu bez naloga jer nije postojao.
Kada je napisan nekoliko dana kasnije, nije morao da ga potpise
sudija jer je već bila u ludnici. Da li je to tačno?
Bile su neophodne izvanredne mere jer smo imali vanrednu situaciju.
Da li smo mi krivi što nas je prevario dečak koji je tvrdio da je Volter Kolins.
Uz njegove tvrdnje i njeno poremećeno ponašanje ko ne bi pomislio
da nešto nije u redu sa njom. - Jer je sumnjala u vas.
Jer nije htela da sluša, jer je pokušavala da sama rešava stvari umesto
stručnih policajaca. - Jer se borila za život svog sina.
Dečaka koji je još možda bio još živ dok ste vi gubili važno
vreme poričući da ste pogrešili.
Na kraju to se i dogodilo. U jednom trenutku, Volter Kolins je brutalno
ubijen zajedno sa 19 drugih dečaka na ranču Nortkot, je li tako?
Jeste.
Nemam više pitanja.
Nakon truda smo uspeli da identificiramo dečaka kao Artura Hatčinsa.
Razrešili smo dve najveće misterije u istoriji Los Anđelesa.
Nadam se da ćete nam dati dovoljno prostora i za dobre stvari koliko
i za greške u retkim prilikama. Predstavljam vam dečakovu
pravu majku Dženet Hatčins.
Nadam se da vam nije pravio nevolje. - Ni malo, fotografija.
Gđa Kolins, žena kod koje je bio je želela da uzme ovo.
Zar to nije lepo? Reci hvala. - Ne želim je, dajte je nekome drugom.
Oprezan mališa. - Nije moja krivica, policijina je, oni su rekli da sam
Volter Kolins, nije bila moja ideja.
Krivite policiju za svoje greške. Čuvaj se, Arture.
Desetog ožujka sam se vratila kući i moj sin Volter je nestao.
Kapetan Džons je reagovao po onome sto je mislio da je ispravno.
Volter Kolins je imao dijastemu. - To dete nikada nije bilo kod mene.
Oslonili smo se na prijatelje da nam ukazu na ljude sa društveno
neprihvatljivim ponašanjem.
Porotnici, pogledajte ove slike. Izvan svake sumnje ustanovljavaju
prirodu ovih zločina.
Ovde sam, velečasni.
Radila sam pored njegove sobe dok je spavao.
Znala sam iako ga ne vidim ili ne čujem, mogu da ga osetim.
Zato ne mislim da je mrtav, još uvek ga osećam.
Gđo Kolins... - Znam šta je rekla policija, ali ostaci nisu identificirani
i možda je to dete pogrešilo kada je pokazalo Volterovu sliku.
Razumem da ne želite da prihvatite ovo, ali mislim da je vreme da
nastavite dalje, to bi želeo vas sin. - Možda, a možda bi i želeo
da nastavim da ga tražim. Možda me negde čeka.
Verujem da vas čeka na mestu gde ćemo svi otići da se spojimo
sa našim voljenima i tog dana znati ćete da ste učinili sve što ste mogli.
Treba da idem sada.
Mir u sudnici. Čuli smo sva svedočenja i po činjenicama predlažemo
da suspenzija kapetanu Džonsu ostane trajna.
Mir, molim vas.
Da li je porota donela presudu? - Jesmo.
Neka optuženi ustane.
Drugo, neka se poduzmu koraci da se istrazi promena u sprovođenju
zakona i procedura kojima se građani ovog grada mogu
podvrgnuti zatvaranju u mentalnim ustanovama.
Pročitajte presudu.
Gordona Stjuarta Norkota smatramo krivim po svim optužbama prvog stepeni.
Napokon, povraćaj javnog poverenja u policiju se može postići jedino
uklanjanjem njenog šefa. Tako predlaže ova komisija.
Saslušanje je završeno.
Da li optuženi želi nešto da izjavi pre nego što se presuda sprovede u delo.
Želim da bude jasno da nisam dobio fer tretman od vas, suče
ili od ovog suda. Jedina osoba koja vredi ovde je ona.
Jedino me ona nije klevetala štampi, jedina razume što znači da ti
smesti policija za nešto što nisi uradio. - Dosta.
Biti bačen u rupu da truneš i da budeš zaboravljen.
Nisam ubio vašeg dečaka. Nikada ne bih povredio Voltera.
Zadržite klijenta ili ću ga suzdržati. - On je anđeo.
Sklanjaj se od mene.
Gordone Stuarte Nortkote, presuda je da budete u zatvoru Sent Kventin
gde ćete dve godine provesti u samici do 2. Oktobara 1930.
Tog dana ćete biti obešeni. Neka vam se Bog smiluje.
30. SEPTEMBAR 1930.
Mogu li da uzmem pauzu od 10 minuta? - Svakako.
Jednom je možda i iskoristiš, dobro će ti doći. - Videćemo.
Kristina Kolins je, zvala sam juče. Jeste li imali vremena da pogledate
dokumenta i vidite ima li podudaranja sa mojim sinom, Volterom Kolinsom?
Pozvaću za mesec dana.
Znam, zato sam hteo da vas vidim. U vezi sa Volterom je.
Primili smo čudan telegram. - Od koga?
Gordona Nortkota, tražio je da vas vidi. - Zašto?
Kaže da zna da još uvek tražite svog sina i pre nego što umre...
Kaže da je lagao kada je svedočio da nije ubio Voltera.
Spreman je da prizna da je to uradio.
Rekao je da će ti reći istinu ako odeš da ga vidiš da bi mogla
da nastaviš sa svojim životom i imaš mira.
Treba da ga obese prekosutra, nemaš mnogo vremena.
Do jutra bismo sve mogli da završimo.
Ti si prva žena kojoj je država dopustila da poseti serijskog ubicu
večer pre izvršenja kazne.
Bićete dobro? - Da. - Biću ispred vrata.
Dvadeset minuta.
Ne verujem da imaš cigaretu?
Tražili ste da dođem, rekli ste da ćete reći istinu o mom sinu.
Rekao sam to, ali nisam mislio da ćete to uraditi i sada...
Sada što? - Ne želim da vas vidim.
Ne želite? - Ne mogu da razgovaram sa vama sada nakon onoga što
će mi uraditi sutra. Bilo je lako poslati telegram, ali videti vas
ovde lično, ne mogu vam reći ono što želite da čujete. - Zašto ne?
Jer ne želim da odem u pakao sa lažima. Odslužio sam svoju
kaznu i tražio sam od Boga da mi oprosti i jeste i od tada sam dobar.
Ali ako slažem, ponestaje mi vremena, i neće mi biti oprošteno.
Neću da idem u pakao.
Tražili ste da dođem ovamo.
Molim vas me pogledajte.
Da li ste ubili mog sina?
Jeste li ga ubili? - Ne znam o čemu govorite.
Da znate. - Rekao sam vam da ne želim da sada razgovaram.
Jeste li ubili mog sina? - Ne znam.
Ne sećate se? Odgovorite mi.
Sklonite se od mene. - Ili šta? Jeste li ga ubili?
Znate mu ime, nazvali ste ga anđelom, jeste li ga ubili?
Odgovorite mi. - Povredićete me?
Nadam se da ćete otići u pakao. - Straža.
Jeste li mi ubili sina? Nadam se da ćete otići u pakao.
Jeste li mi ubili sina?
Gordone Stjuarte Nortkot, osuđeni ste za ubistvo.
Kazna je smrt vešanjem, nije bilo opovrgavanja stoga će
se izvršenje kazne provesti kako je navedeno po zakonima
države Kalifornije. Imate li poslednjih reči? - Nemam.
Priznao sam velečasnom kako sam i rekao.
Ne terajte me da hodam tako brzo. Molim vas.
Naterajte ih da prestanu.
Nisam ih sve ubio.
Molitva, molim te, Bože.
Neka neko kaže molitvu za mene.
27. FEBRUAR 1935.
Večeras pravimo zabavu kod mene, hoćeš da dođeš?
Imam gomilu poslova. - Molim te, linije ne rade do Baltimora.
Neko će morati da ih popravi, lepo se provedite, imam radio.
Laku noć.
Stvarno...
Idem sa prijateljima na večeru, gledaćemo dodelu Oskara,
voleo bih da pođeš. - Imam mnogo posla. - Laku noć.
Bene, kladila sam se na dva dolara za najbolji film.
Ja jedina mislim da ima šanse protiv Kleopatre.
Ako pobedi, hoćeš da proslavimo sutra za večerom? - Svakako.
Ako tvoj film pobedi, nazvaću te. - Biću ovde.
Kleopatra. - Precenjena. - I ''Dogodilo se jedne noći".
Klark Gejbl, Klodet Kober... - Dajte mi kovertu.
Pobednik je ''Dogodilo se jedne noći". - Znala sam.
Ja častim večeru.
Kristin Kolins? - Da.
Ja sam gđa Klaj, sećate me se? - Naravno.
Morala sam da vas pozovem, policija je zvala, pronašli su dečaka.
Gde? - U stanici Linkoln Heit, idemo sada.
Dolazim odmah.
Htela sam da uđem odmah, ali su rekli da je važno da prvo sa njim
razgovaraju nasamo.
Sigurni su? - Jesu, ali je važnije da sam ja, to je moj sin, Dejvid je.
Šta se zatim dogodilo?
Dejvi, hajde.
Bilo je drugih dečaka? - Petoro mislim, bilo je davno.
Zdravo, dečaci, ovo je Davie.
Ućutite. - Razgovarao si sa njima? Sećaš im se imena.
Dvojica su bila braća, prezime im je bilo Vinslou.
Jedan je bio Džefri i Volter. -Volter?
Sećaš se njegovog prezimena? - Kolins.
Ako se sećaš samo nekih imena kako se sećaš njegovog punog.
Zbog onoga sto se dogodilo, Volter i Džefri su razgovarali.
Pronašli su deo kokošinjca gde je žica bila rasparana.
Napravili su dovoljno mesta da pobegnu.
Pravili su veliku buku i nije bilo dovoljno široko, zaglavili bismo se.
Požuri. - Zaglavila mi se noga.
Beži.
Kuda vi?
Vraćajte se ovamo.
Proveri ostale.
Dolazim za vama. Do đavola. Naći ću vas, ma gde da ste.
Nisu ovde. - Ulazi u kola.
Naći ću vas, do vraga.
Tada sam ih poslednji put video. - Ne znaš da li su uhvaćeni?
Samo znam da se sigurno ne bih izvukao da se Volter nije vratio po mene.
Šta se dogodilo nakon toga?
Držao sam se dalje od glavnih putova dok nisam video voz i uskočio sam.
Zašto nisi nikom rekao šta se dogodilo? - Bojao sam se da će me juriti kod mojih.
Pa nisam rekao nikome, bio sam sam dok nisam došao do
te gospođe i rekao joj da sam siroče, rekla je da mogu da
ostanem i ostao sam.
Svake noći sam se budio misleći da su mi ispod prozora.
Čuo sam kako policija priča na radiju što ste dogodilo na ranču.
Znao sam da ne mogu da se vratim. - Zašto ne?
Posto nikome nisam rekao ništa, bojao sam se da će me kriviti
za smrt te dece, pa sam se držao dalje.
Zašto si sada istupio tek sada? - Nedostaju mi mama i tata.
Želim da se vratim kući.
Još uvek ne mogu da verujem. Pet godina, zatvoren slučaj,
svi misle da je mrtav, i eto ga. Ne bi bio tu da nije bilo Voltera.
Vaš sin je postupio hrabro, treba da ste ponosni. - I jesam.
Još uvek mislite da je negde tamo? - Zašto da ne?
Trojica su pobegla te večeri i ako je jedan pobegao, možda su i
jedan ili obojica isto uspeli. Možda se Volter isto pita kao i on.
Boji se da dođe kući i kaže ko je ili da će upasti u nevolju.
Daje mi nešto što nisam imala do danas. - Šta to?
Nadu.
POSLE SUĐENJA, KAPETAN DŽONS JE SUSPENDOVAN
DEJVIS, ŠEF POLICIJE JE PREMEŠTEN, A KRAJER SE NIJE KANDIDOVAO NA IZBORIMA
PRE SMRTI, VELEČASNI BRIGLIB JE OBJAVIO O ZLOSTAVLJANJU U POLICIJI
I KORUPCIJU U VLADI
ZBOG SKANDALA U REGIJI VINVIL, KALIFORNIJA JE POZNATA KAO MIRA LOMA
KRISTINA KOLINS NIKADA NIJE PRESTALA DA TRAŽI SVOG SINA
KRAJ